Me menemme Kuuhun.
Me menemme Kuuhun tällä vuosikymmenellä.
Emme siksi, että se on helppoa, vaan siksi, että se on vaikeaa.
- Katso. - Kaunista.
Tämä on yksi elämäni hienoimpia hetkiä.
Kuuhun meno, suuri seikkailu, ei ehkä tapahdu uudelleen elinaikanamme.
Miehitetyt avaruuslennot jatkuvat
ja myös Maan korkealla kiertoradalla löytyy seikkailuja.
Robotit ovat jo menneet toisiin maailmoihin,
Marsin laaksoihin ja Jupiterin pilviin ja kuihin.
Seikkailun jännityksen voi kokea
niin pitkänkin matkan päästä.
Mutta päätökseen saatua seikkailua seuraavat tyydytys ja yhtäkkinen tyhjyys
ovat inhimillisiä käsitteitä.
Voidaan myös väittää, ettei ihmiskunta voi todistaa tapahtumaa,
ellei joku ihmiskunnan jäsen ole itse kokenut seikkailua,
vaikkei välttämättä ensimmäisenä.
lhmisen ei tarvitse olla Neil Armstrong
ollakseen kokenut sen suuren seikkailun, joka matka Maasta Kuuhun oli.
Osa seitsemän
Muuta ei ole
Hei, Beano, käänny ja hymyilel
Nimeni on Al Bean.
Tässä seison minä Myrskyjen valtamerellä 21. marraskuuta 1 969.
U.S.S. Hornet 24. marraskuuta 1969
Tässä taas olen viisi päivää myöhemmin meidät noutaneessa aluksessa,
jossa meille järjestettiin karanteeni - minulle ja kahdelle kollegalleni,
kapteenilleni Pete Conradille
ja Dick Gordonille, komentomoduulin lentäjälle.
He olivat Gemini-veteraaneja ja miehistä parhaimpia.
Kaikki tiesivät, että he menisivät Kuuhun. Minusta sitä ei tiedetty.
Tämä oli ensimmäinen avaruuslentoni.
Minun tunnettaisiin aina neljäntenä ihmisenä, joka on astunut Kuun pinnalle.
Pete ja Dick halusivat ensimmäiselle kuulennolle, mutta minä...
Olisin tyytynyt 93:eenkin.
Hassua, Beano. Nyt kuolet!
Yhdysvaltojen presidentti soitti minulle.
Huomenta, herra presidentti.
Minulle, Al Beanille. Viimeiselle lentäjälle hänen astronauttiryhmässään.
Suhtaudumme tehtäväämme vakavasti.
Asevoimien ylin päällikkö ylensi meidät laivaston kapteeneiksi.
Kiitoksia, sir. Kiitos.
Onnittelut, kapteeni Bean. Kapteeni Gordon.
- Kapteeni Conrad. Kapteeni Bean. - Kapteeni Conrad.
Minua käsiteltiin varoen. Varmistettiin, ettemme tuoneet mukanamme tauteja.
Varo ettet puhkaise hänen aivojaan.
Hassua, Dick. Oletpa sinä hassu...
Emme tuoneet tauteja, mutta yksi kameroista kumahti päähäni laskun aikana.
Se oli oma syyni.
Minun olisi pitänyt irrottaa ja laittaa se istuimeni alle, kuten listassa sanottiin.
Olin kai niin iloinen, että varjot toimivat, että ajattelin:
"Jätän sen tuohon ikkunaan kiinni."
Se oli typerää.
Jos se olisi osunut keskelle otsaani, olisin kuollut,
mikä olisi ollut kovin surullista.
- Beano, käännä kytkimet. - Minä hoidan sen.
Al.
- Mitä? - Oletko kunnossa, Al?
Olen kai. Olen ihan kunnossa.
Mitä? Olitko tajuton?
Mitä?
Olinhan minä, mutta tajusin sen vasta myöhemmin.
Minulla oli koko matkan ajan huono tuuri kameroiden kanssa.
Selitän myöhemmin.
Tuli kuhmu tai ei, olin hengissä. Niin olivat ystävänikin.
Selvisimme siitä, ja selvisimme hyvin.
Anna kun desinfioin sen.
Emme kenties olleet tarpeeksi arvokkaita sankareiksi. Se ei haitannut.
Olimme toisella Kuuhun laskeutuneella lennolla, joka oli historian suurin antikliimaksi.
Jotenkin se sopi minulle.
Peten ja Dickin kanssa lentäminen oli parasta koko lennossa.
Olimme tiimi.
Jossain vaiheessa pelastin päivänkin.
1 4. marraskuuta 1969
CMP, S TC. Varmista paneelin kaksi DSKY-ohjelma.
En tiennyt, mitä odottaa. Olin täysi aloittelija.
Olimme simuloineet lennon lukuisia kertoja, ja toimin vain samoin.
Selvä, STC. Päävirtapiirin kytkin päällä.
Tarkistin konsolin
ja varmistin, että minun osani Yankee Clipper -komentomoduulista toimi.
Tästä laukaisusta tulee märkä.
Se ei laivaston miehiä haittaa. Pärjäämme kyllä.
Sateesta oli kiusaa, mutta harmia siitä ei ollut.
Apollo 1 2, laukaisu alkaa.
- Selvä, STC. Aloitamme laukaisun. - 25 sekuntia...
Minä ja parhaat kaverini olimme valmiita elämämme seikkailulle.
- Al Bean, sinä lennät Kuuhun. - Voitte tulla mukaan, jos haluatte.
1 3, 1 2, 1 1,
1 0, 9.
Sytytyssekvenssi alkaa.
Moottorit ovat käynnissä. Neljä, kolme,
kaksi, yksi, nolla.
Nousun ensimmäisinä hetkinä tärisee aika pahasti.
Kello käy.
Sitten alkaa liikkua toden teolla.
- Ohititte tornin. - Selvä.
Ohjaus toimii, ja kone lentää hienosti.
Alus on kääntynyt.
- Merkki 1 bravo. - Selvä.
- Kylläpä tämä menee! - Takuulla!
Nousu sujui vaivattomasti reilun puoli minuuttia,
ja sitten oli helvetti valloillaan.
- Mikä se oli? - Kadotin kaikenlaista.
Kadotimme virtapiirejä.
Ykkösvirtapiirin valo palaa, ja kaikki polttokennot.
Houston... kadotimme alustan.
En tiedä, mitä tapahtui. Kaikki hävisi.
Kolme polttokennon valoa, virtapiirin valo, polttokennon erotin,
virtapiirin ylikuormitus 1 ja 2, päävirtapiirit A ja B.
Meillä on iso vika.
- Näen vaihtovirran. - Näetkö? Ehkä vika on osoittimessa.
- Mitä päävirtapiiri näyttää? - 24 volttia. Se on vähän.
Jossakin tapahtui oikosulku, mutta se ei voi pitää paikkaansa.
Lennonjohto, EECOM.
Luulen, että vika on polttokennon kiskossa. Siksi virta sammui.
Siksi täällä on kaikki sekaisin.
Voivatko he kytkeä SCE: n varajärjestelmän?
Gerry Griffin ei ollut ennen kuullut sitä komentoa.
Tuskin monikaan lennonjohdossa oli kuullut sitä.
Sano heille.
Apollo 12, Houston.
Kääntäkää SCE varajärjestelmään.
FCE varajärjestelmään? Mikä hitto se on?
En ole varma, tiesikö Petekään, mutta yksi henkilö tiesi.
Minä tiedän, mikä se on.
SCE varajärjestelmään.
Telemetria toimii taas. Yrittäkää nollata polttokennot.
- Nollaan polttokennot. - Odota vaiheistusta.
Odota.
Pitäkää kiinni.
Houston, GDC toimii.
S-ll on hyvä.
Selvä. Näyttää hyvältä.
Gerry Griffin parka. Hän oli ensimmäistä kertaa lennonjohtajana,
ja hän oli hoitanut pidemmän listan vikoja kuin kukaan oli nähnytkään.
Korjaamme nyt ongelmat.
En tiedä, mitä tapahtui. Meihin saattoi osua salama.
Juuri niin tapahtui.
Ennen kuin ensimmäinen vaihe oli tehnyt työnsä,
silminnäkijät kertoivat myöhemmin, että perässämme ei ollut vain yksi
vaan kaksi salamaa,
jotka johtuivat alustaan ja iskivät torniin.
Tuo oli hitonmoinen simulaatio.
Tätä pitää testata enemmän joka säässä.
Al sai kaikki piirit toimimaan. Tarkistamme alustan kiertoradalla.
Autoin siis osaltani kriisitilanteessa.
Olemme tietysti paljon velkaa sille EECOMin kaverille, John Aaronille.
Minun sankarini oli Pete Conrad.
Hän piti kättään keskeytyskahvalla koko sen ajan.
Mutta hän pysyi rauhallisena, eikä vetänyt siitä.
Päästyäni Maan kiertoradalle avaruuslento oli odotusteni mukainen.
Hei, Pete.
Katso tätä.
Nuo ovat nuotioita.
- Eikö olekin upeaa? - On, on.
Kaunista.
Alhaalla ihmiset olivat kokoontuneet ihmisen alkeellisimman keksinnön ympärille.
Ja me kolme olimme
lentämässä 250 000 mailin päähän avaruuteen.
Onpa taivas musta.
Niin on.
Miltä näyttää, Dickie? Joko suuntasit alustan?
- Se on valmis. - Loistavaa.
Saavatpahan jotakin kirjoitettavaa. Vaimomme varmaan pyörtyivät.
Niin varmasti, kun sanoit 18 valon sammuneen.
Joka kerta kun suljen silmäni, näen ne valot.
- Mikä aloitus. - Kamala ensimmäinen lento Al Beanille.
Ei se mitään. En välitä.
Kaikki eivät tietenkään pohtineet sitä, miten Al Beanin lento sujui.
Tietämättämme Houstonissa
oltiin huolissaan, että salama oli voinut vaurioittaa pyroteknistä järjestelmää,
joka avaisi laskuvarjot.
Jos tarkistamme TEl-listan, testaamme kaiken, mitä he tarvitsevat paluuseen,
paitsi yhden tärkeän jutun - varjojen aukeamisen.
Jos barometrikytkimet ja ajastimet ovat rikki,
lentäjät voivat avata varjot manuaalisesti.
Jos sytyttimet ovat palaneet,
varjojen aukaisunapin painaminen ei auta.
- Voiko sytyttimet tarkistaa jotenkin? - Vain visuaalisesti ulkopuolelta.
Hyvä on, ilmoitan, mitä teemme.
Lopulta he päättivät, että jos niin oli käynyt,
kuolisimme, vaikka laskeutuisimme heti,
joten meidät oli sama lähettää Kuuhun.
Laula!
Kulta.
Voi hitto, voisinpa käydä paskalla! Ei tunnu siltä, mutta tiedän, mitä tapahtuu.
Siitä tulee ensimmäinen paska Kuun pinnalle.
- Al, sinun vuorosi. - Mitä?
En halua, että haaskaamme Kuussa aikaa.
Mene kakkaamaan.
Mitä sinä naurat? Sinä olet seuraava.
En tiennytkään, että komentajana sinulla on sellainen valta.
Hän luulee voivansa komentaa suoliamme.
Eikö äitisi pakottanut käymään vessassa ennen matkalle lähtöä?
Tämä on pisin loma, jolla te pojat olette olleet,
ja olen äitinne tässä aluksessa.
Haluan, että yritätte. Olen tosissani.
Selvä, Pete.
- Olen tosissani. - Yritän.
Siinä vaiheessa meillä oli aikaa väitellä sellaisista asioista,
ja haluaisitte varmasti tietää, miten siinä kävi.
NTC: N ERIKOISLÄHETYS
Täällä taas Emmett Seaborn.
Ne, jotka ovat olleet koko illan seurassamme, saavat nähdä jotakin hienoa.
Ei, suolentoimintaani ei televisioitu ympäri maailmaa.
Meistä ei televisioitu paljonkaan.
Tässä huono onneni tv-kameroiden kanssa alkoi.
Apollo 12:n värikamera on huomattavasti parempi
kuin se mustavalkolaite, joka Neil Armstrongilla ja Buzz Aldrinilla oli Rauhallisuuden merellä.
Conrad ja Bean asettavat kameran.
Voi veljet, katsokaa tuota.
Minun piti laittaa kamera kolmijalan päälle,
jotta maailma, tai ainakin ne, jotka valvoivat nähdäkseen uusinnan,
voisivat nähdä meidät Kuussa.
Se olisi mennyt hyvin, jos en vahingossa olisi tehnyt jotakin,
mitä minun ei pitänyt.
Kuukausia kestäneen harjoittelumme aikana meillä ei ollut oikeaa kameraa.
Meillä oli vain puukalikka.
Tämä toimenpide täytyy tehdä neljässä minuutissa.
Tiesin, mihin se kuului laittaa ja missä kohtaa taivasta aurinko olisi.
Joku varmaankin käski myös pitää linssin varjossa.
Älä osoita sitä aurinkoa kohti. Aseta tarkennus äärettömään.
Kuukävelyn koulutuksessa on niin paljon sulatettavaa, että unohdin sen.
Tv: ssä on melko kirkas kuva. Voitko siirtää tai laskea sen alemmas?
Lasken sen alemmas.
Se ei mene tämän pidemmälle. Miltä näyttää?
Samalta. Kuvaa jotakin muuta.
- Entä nyt? - Samalta näyttää.
Yläreuna on kirkas ja loput 80% on mustaa.
Nyt näyttää paremmalta. Mitä muutit?
Mäjäytin sitä vasaralla. Ajattelin, ettei ole mitään menetettävää.
- Taidokas korjaus. - Niin, löin sitä vasaralla.
Taidokasta työtä. Yritän uudelleen.
Kuva ei ole vieläkään hyvä, ja olette hieman jäljessä aikataulusta.
Jatkakaa, ja voimme kokeilla sitä myöhemmin, jos on aikaa.
Kuulkaa, Houston, siirrän sen niin, että aurinko on takana. Ehkä se auttaa.
Loppujen lopuksi mitään ei tapahtunut.
Tv-korjaajaa on vaikea saada tulemaan, asui sitä missä tahansa,
ja Kuussa se on mahdotonta.
Vidicon-putki oli kärventynyt kelvottomaksi,
joten värilähetys Myrskyjen valtamereltä päättyi siihen.
Maassa luultavasti tiedettiin, mitä olin tehnyt väärin,
mutta kukaan ei sanonut mitään.
Täällä Emmett Seaborn, Houston.
Toivottavasti en tuottanut kenellekään pettymystä.
Mitä helvettiä tapahtui?
Hei, Al. Anna olla. Lähdetään.
Minä mokasin.
Kukaan ei näkisi meidän kävelevän Kuun pinnalla.
Ei edes Dick, joka oli kiertoradalla sillä välin, kun me tutkimme pintaa.
Se tuntui pahalta, mutta Yankee Clipperin lentämistä pidettiin tärkeämpänä
kuin Kuussa komentajan kakkosmiehenä olemista.
Lukitkaa sisämasto. Lukitkaa ulkomasto. Avatkaa lukitut jalat.
Muistan selvästi viimeiset hetket ennen kuin erosimme.
Ilman häntä emme olisi koskaan päässeet sinne tai takaisin kotiin.
Koko koulutusaikanamme
Dick Gordon ei ottanut nokkiinsa, kun minut esiteltiin
"miehenä, joka menee Kuuhun Pete Conradin kanssa. "
Hän ei ollut koskaan sarkastinen. Hän ei koskaan ivannut.
Hänen oli tarkoitus olla joskus komentaja.
Hän aikoi kävellä Kuussa Apollo 1 8 -lennolla.
Valitettavasti Apollo 1 8 -lentoa ei koskaan tapahtunut,
joten hän ei päässyt sitä tämän lähemmäs.
Meidän täytyy kai sulkea se nyt.
Mahtuisipa tähän paskiaiseen kolme.
Sinä hetkenä, kun edessämme oli kaikki ne haasteet,
osasin ajatella vain yhtä asiaa...
Toivottavasti nähdään vielä.
En tietenkään koskaan sanonut sitä ääneen.
Jännittääkö?
Miten me oikein tänne päädyimme?
Toivon vain, että löydän laskeutumispaikan. Ja että saan sen ehjänä maahan.
Hyvin se menee.
lhan hyvin.
Älä vain laskeudu liian lujaa.
- Kiitos, Al. Kiitos paljon. - Eipä kestä.
- Yritän vain auttaa. - Kiitos.
- Olen tukenasi. - Niin olet. Sinusta on iso apu.
Toisin kuin Neil ja Buzz,
emme voineet vain laskeutua jonnekin, missä maa näytti hyvältä.
He laskeutuivat melkein kolme mailia kauemmas kuin oli suunniteltu.
Meillä oli kohde, joka oli odottanut meitä kaksi vuotta Myrskyjen valtameressä...
... miehittämätön luotain nimeltä Surveyor 3.
Jotta tulevat lennot voivat tutkia Kuuta tarkemmin,
Apollo 1 2:n piti todistaa, että tarkka laskeutuminen oli mahdollista.
42 jalkaa. Laskeudumme kolme jalkaa sekunnissa. Käynnistän kellon.
40 jalkaa. Kaksi sekunnissa. Näyttää hyvältä.
32 jalkaa.
30 jalkaa. Kaksi sekunnissa.
Polttoainetta on paljon. Anna mennä. 18 jalkaa.
Kaksi sekunnissa. Hyvin menee.
Hyvin sujuu. 24 jalkaa.
Kosketuksen merkkivalo.
Voi paska.
- Ammattilainen! - Kyllä!
Moottori pois päältä.
No niin. Se...
- Palaako komentovalo? - Jep.
Käännän pääventtiilin. Hyvä laskeutuminen, Pete.
Loistavaa!
Houston, kaikki meni hienosti.
Annoitte loistavan tarkat lukemat. Laskeuduimme suoraan päälle.
Oli ilo lentää ykkösilmailijan kanssa.
Niin sitä pitää.
- Katso. Eikö olekin kaunista? - On.
Kerrassaan upeaa.
- Uskomatonta. - Voi luoja.
- Haluatko kysyä heiltä? - Totta kai.
Houston, Intrepid.
Houston kuulee, Intrepid.
Missä me olemme?
Kaikkien lukemien ja kraattereiden mukaan
olimme juuri siellä missä pitikin.
Vasta kun Dick lensi ylitsemme,
tajusimme, miten hyvin Pete oli laskeutunut.
Houston, näen Snowmanin.
Ja LEM taitaa olla luoteessa...
Näen Intrepidin.
Se on ainoa, millä on varjo.
Se on Surveyor-kraatterin vieressä,
kolmannesosan matkaa lumiukon päätä kohti.
Näen myös Surveyorin.
Näen Surveyorin.
Selvä, Clipper. Hyvin huomattu.
Hei, Ed, tämä vetää melkein vertoja siellä ololle.
Melkein.
Pete teki sen. Maassa laskelmia tehneiden ihmisten avulla
hän todisti, että Kuuhun voi laskeutua millin tarkkuudella.
Hän laski kuumoduulin kivenheiton päähän
päätehtävästämme, parinsadan metrin kävelyn päähän,
ihan niin kuin oli luvannut.
Pian sen jälkeen, aikaisin aamulla Houstonin aikaa,
Pete Conrad todisti erään toisenkin asian.
Hän todisti minulle ja maailmalle, miten kaunopuheinen mies hän oli.
Charles "Pete" Conrad, Jr.
Kolmas Kuun pinnalle astunut ihminen.
Kuka voisi unohtaa Neil Armstrongin unohtumattomat sanat?
Katsotaan ja kuunnellaan, mitä Conrad sanoo tänä historiallisena hetkenä.
Jippiil
Se oli ehkä pieni askel Neilille, mutta minulle se oli pitkä.
No...
Siinä se oli.
"Jippii!"
Harjoiteltuamme kuukausia
me kaikki tunsimme Peten värikkään kielenkäytön.
Senkin tyhmä pask...
Tämä homma alkaa käydä hermoilleni.
Sain lopultakin tämän paskan kääntymään, ja se lukittuu taas.
Käytän enemmän aikaa näiden perhanan pulttien kääntämiseen
kuin mihinkään muuhun.
Perhana. Voi jumal... Helvetin paska.
Hei, Beano. Käänny ja hymyile.
Juhlistin sitä hetkeä, kun pääsin Kuuhun.
Kun pääsee astronautiksi,
saa erityisen hopeaneulan.
Sen tilalle saa kultaisen neulan, kun on ollut lennolla.
Olin pitänyt hopeaneulaani kuusi vuotta.
Kun pääsin Apollo 1 2 -lennolle, en tarvinnut sitä enää.
Halusin laittaa sen paikkaan, jossa se voisi olla ikuisesti.
Ja mikä voisi olla parempi paikka kuin Myrskyjen valtameri?
Liityin NASAn kolmanteen, 1 4 astronautin ryhmään vuonna 1 963.
Kuten Dick Gordon, joka lensi Peten kanssa Gemini 1 1:llä.
Sillä välin kun hän ja muut kisasivat paikoista kuulennoilla,
minut laitettiin Apollon sovellusohjelmaan,
avaruusasemalle, jota kutsuttiin Skylabiksi.
Pete kutsui sitä "Huomisen maaksi".
Kun suunniteltiin niin pitkälle tulevaisuuteen, kuka tiesi, toteutuisiko mikään?
Minun ollessani jossakin kaukaisessa kolkassa
kaikki muut pääsivät lennolle yksi toisensa jälkeen.
Tunsin itseni unohdetuksi mieheksi.
Pidin kollegojani silmällä,
kavereita, joiden kanssa olin valittanut, kun emme päässeet lentämään.
Walt Cunningham pääsi Apollo 7:n miehistöön.
Bill Anders Apollo 8:aan.
Rusty Schweickart Apollo 9:ään.
Jäljellä olin vain minä.
Jotkut muut ryhmästämme eivät olleet yhtä onnekkaita.
Ted Freeman lensi T-38:lla parisataa mailia tunnissa,
kun ohjaamon tuulilasiin lensi hanhi. Ted kuoli.
Charlie Bassett ja Elliott See kuolivat,
kun Elliott törmäsi rakennukseen McDonnellin tehtaalla St Louisissa.
Roger Chaffee oli Apollo 1:ssä
ja kuoli tulipalossa Gus Grissomin ja Ed Whiten kanssa.
Ja sitten oli CC Williams.
Hänen piti alun perin olla kuumoduulin lentäjä Apollo 1 2:lla
Peten ja Dickin mukana.
Hän vietti lääkärintarkastusta edeltävän yön
hyppien ylös ja alas saadakseen selkärankansa kasaan,
koska pituusraja oli 1 83 senttiä ja hän oli hitusen sitä pidempi.
Hän oli loistava astronautti, joka teki kaikkiin vaikutuksen,
mutta CC kuoli, kun hänen T-38:nsa alkoi kieppua Tallahasseen soiden yllä.
Hän lensi 24 000 jalan korkeudessa, kun ohjaus lukittui
ja lentokone lähti jyrkkään syöksyyn.
Hän ei ehtinyt hypätä ulos.
Siinä vaiheessa en enää edes toivonut lentäväni Apollolla.
Sen ajatteleminen sattui liikaa.
Mutta joku kai piti puoliani.
Se joku oli Pete Conrad.
Al, onko sinulla hetki?
Hei, Pete. Totta kai. Miten voin auttaa?
Puhuin juuri Dekelle.
Haluaisitko lentää Kuuhun Dickin ja minun kanssa?
Voitko luopua tästä jännityksestä?
Al.
Oletko kunnossa?
Selvä. Olet mukana.
Se oli sokki.
Kesti hetken ymmärtää se.
Kuussa en ehtinyt miettiä sellaisia.
Kuulin kerran, että Kuussa olomme maksoi miljoona dollaria minuuttia kohti.
Pete ja minä teimme parhaamme, että Amerikan rahat käytettiin tarkoin.
Emme olleet pelkkiä astronautteja vaan myös meteorologeja, seismologeja,
geologeja, geokemistejä ja vaikka mitä.
Pete ja Al, Houston. Taisitte onnistua, saamme tänne tietoja.
Ette tiedäkään, miten onnellinen olen.
Näemme raskaat askeleenne seismometrillä.
Tämä on loistavaa.
Pomot eivät nähneet meitä mutta tiesivät, miten nopeasti työskentelimme.
Oletpa sinä likainen.
Muistatko, kun harjoittelimme tätä? Niihin ei saa koskea ilman hanskoja.
Sano heille, että liittimet ja kokeet on pidettävä puhtaina hiekasta.
Tri Wilson pyytää, että muistatte
pitää liittimet ja kokeet puhtaina hiekasta.
Selvä.
Hiekkaa tai ei, kaikki toimi hyvin.
Sillä välin kun me nauroimme ja juttelimme, Dick-parka yritti saada työt tehtyä.
Clipper, saitko PADin tehtyä?
Ed, jos haluat puhua minulle, siirry pois linkistä, etteivät Pete ja Al puhu päälle.
En kuule mitään, kun he kälättävät.
Meillä oli Kuussa niin monta tehtävää,
että tarvitsimme lunttauslistan ulottuvillemme.
Me molemmat olimme tehneet tarkistuslistan hihaamme.
Lennolle lähtenyt lista tehtiin kuitenkin juuri ennen laukaisua
ja laitettiin pukuihimme, emmekä nähneet niitä ennen kuin Kuussa.
Dave Scottin ja varamiehistömme ansiosta
meillä oli hieman ylimääräistä luettavaa.
Beano!
Katso tarkistuslistaasi.
Beano!
Maaperää minun makuuni!
Kuukävelyämme jatkettiin puolella tunnilla,
ja sain näyteputken maahan ja takaisin ulos.
Pete ja minä keräsimme ensimmäisen lastin kuukiviä.
Sitten putsasimme toisemme ja minä aloin kiivetä tikkaita.
Ensimmäinen kahdesta neljän tunnin kuukävelystäni oli ohi.
On mahdotonta arvostaa kunnolla jotakin sen tapahtumahetkellä.
Päässäni vilisi kai ajatuksia, kuten: "Miten pääsin Kuuhun?"
Mutta jos ajattelet itsesi minun tilalleni, ymmärrät, että pääni oli niin täynnä tehtäviä,
että pystyin vain katsomaan ohjaustaulua,
jonka varassa henkeni oli,
ja harmittelin rikkoutunutta tv-kameraa.
Emme tulleet Kuuhun sen takia.
Tiedän, että olemme vain ihmisiä ja teemme virheitä,
mutta se tuntui todella pahalta.
Kuten tavallista, olen sellaisen suhteen herkempi kuin kollegani.
Pete ja Dick ovat tyypillisiä astronautteja:
järkähtämättömiä, itsevarmoja hauskanpitäjiä.
Ja minä... No, yksi kolmesta ei ole huono.
Pidimmehän me hauskaa.
Olimme kaikista miehistöistä läheisimpiä keskenämme.
Pete hankki meille samanlaiset Corvettet, joissa oli erikoiskilvet:
CDR eli komentaja,
CMP eli komentomoduulin lentäjä
ja minulle LMP, kuumoduulin lentäjä.
He olivat ja ovat yhä parhaita ystäviäni.
Ajattelimme, että jos paiskii töitä päästäkseen Kuuhun, täytyy pitää hauskaa.
Minun olisi kai pitänyt ottaa unilääkettä, mutta se ei olisi ollut miehekästä.
Lopulta sain unohdettua työn hetkeksi
ja sain hetken rauhaa ja lepoa.
Lopulta nukahdin.
Tuo ei kuulosta hyvältä.
Se on kunnossa.
Varoitusvalo ei pala.
- Paine on hyvä. - Se on jäähdytyspumppu.
Heliumin säädin on kunnossa. Varokalvo se ei ole.
Al, se on jäähdytyspumppu. Ei hätää.
Jäähdytyspumppuko?
Niin. Olet kai oikeassa.
Niin olen.
Selvä.
Takaisin nukkumaan.
- Mutta kun kerran olet hereillä... - Mitä?
- Olen ollut jonkin aikaa hereillä. - Oletko? Mikset sanonut?
Kaularengas repii kaulaani. Se tappaa minut.
Saappaani nauhat laitettiin liian tiukalle.
Nauhat täytyy sitoa uudelleen.
Selvä.
Nyt kun olimme hereillä, aloin ajatella tulevaa kuukävelyä,
toista ja viimeistä.
Aioimme ottaa historiallisen valokuvan ajastimella, jonka piilotimme alukseen.
- Vauhtia, Beano. - Mennään.
- Tule istumaan. - Onko se päällä?
Kaikki Apollo 1 1:n valokuvat olivat Neilin Buzzista ottamia.
Niissä oli yksi astronautti, jonka visiirissä ehkä heijastui toinen.
Aioimme ottaa kuvan ajastimella
ja saada minut ja Peten kuvaan.
Emme aikoneet kertoa siitä kenellekään ennen kehittämistä.
- Se oli loistava idea. - Sähkömies.
Meidän piti löytää sille sopiva hetki, ettei Houston tietäisi siitä.
Päästyämme Surveyorille
Petellä ja minulla oli alle tunti aikaa Myrskyjen valtameressä.
Ensimmäinen tehtävämme oli se salainen valokuva.
Olin harjoitellut paljon ajastimen käyttöä, eikä sen kanssa ollut ongelmia.
Pystyin tekemään sen parissa sekunnissa.
Tulos olisi ollut upea...
... jos olisin löytänyt sen pirun vehkeen.
Johan on hitto.
- Onhan se siellä? - Tarkistan vielä kerran.
Odota. Mitä laukussasi on?
- Filmirulla. - Kokeilen tätä päätä.
Tiesin haaskaavani kallista aikaa.
Jos sitä ei löytyisi nopeasti, etsinnän jatkaminen olisi rikollista.
Joten...
Minä luovutan.
- Annetaan olla. - No, kuule.
Kävellään tuonne hakemaan, mitä tulimme etsimään.
Vuona 1 967 Surveyorin tv-kamera oli lähettänyt
ensimmäisen tv-lähetyksen Kuun pinnalta.
Meidän oli tarkoitus viedä kamera kotiin,
jotta Kuun pitkäaikaisia vaikutuksia laitteisiin voitaisiin tutkia.
Sen vieminen tarkoittaisi, että olimme suorittaneet kaikki tehtävämme.
Saimme sen.
Hei, Al. Minulla on sinulle jotakin.
Kolmen tunnin raatamisen jälkeen Kuun pinnalla
en ehkä ollut mielikuvituksellisin ihminen.
Jos olisin ajatellut järkevästi,
olisimme silloin ottaneet kuvan ajastimella.
Olisimme voineet lyödä kättä avaruuskävelyn päätteeksi Intrepidin edessä.
Siitä olisi tullut hieno kuva, mutta se ei tullut mieleeni.
Jäljellä oli vain yksi asia.
Kukaan meistä ei ollut unohtanut, miten olin päässyt lennolle.
Me teimme sen, CC.
Jätimme CC: n siivet Kuun pinnalle.
Hänen takiaan lentomme tunnuksessa on neljä tähteä kolmen sijasta.
Sitten se päättyi.
Kuukävelymme oli virallisesti ohi.
Vietin 7 tuntia 45 minuuttia Kuun pinnalla.
lhmiselämässä se on pelkkä silmänräpäys.
Mutta se, mitä näin Myrskyjen valtamerellä, täyttää minut edelleen...
... ihmetyksen tunteella, jota on vaikea pukea sanoiksi.
Mikä kyytil
Nousu sujuu hyvin. Lippukin on vielä pystyssä.
Kun Neil ja Buzz nousivat ilmaan, heidän lippunsa hakkautui silpuksi.
Kuuhun pystyttiin lähettämään ihminen,
mutta lippua ei huomattu laittaa raketin ulottumattomiin.
- Tarkista etäisyys ja nopeus. - Selvä.
Intrepid, Houston. 10 sekuntia signaalin katoamiseen.
Se palautuu 1 42:21:31 Honeysucklen aseman kautta.
Selvä, Houston. Nähdään toisella puolella.
Mitäs sanot, Al?
Haluatko lentää tätä hetken?
Vaikka minua kutsuttiin kuumoduulin lentäjäksi,
olisin saanut lentää LEMillä vain hätätapauksessa.
- Sinä lennät. - Minä lennän.
Jotkut haluavat komentajan lentävän koko ajan.
Jotkut komentajat tekisivät niin.
- Miltä tuntuu? - Todella hyvältä.
- Se on parempi kuin simulaattori. - Paljon parempi.
Tuntuu hienolta. Tämä on uskomatonta.
En tiedä, olisiko Houstonissa moitittu Peteä,
mutta olimme Kuun kääntöpuolella
eivätkä he voineet tietää.
Muutaman hetken Apollo 1 2 -lennolla
kuumoduulin lentäjä lensi kuumoduulia
kiitos hyvän ystäväni, Pete Conradin.
- Terve, kaverit! - Hei, Dick.
Jeesus! Oliko pakko tuoda puoli Kuuta mukananne?
Ette kyllä sotke siistiä alustani.
Riisutte ja pyyhitte itsenne puhtaaksi, ennen kuin tulette sisälle.
Tarkoitan sitä.
Hän on oikeassa. Olet likainen.
Tervetuloa kotiin.
Haluatteko juotavaa? Vettä tai jotakin?
- Beano. - Hei vain, Dick.
Varo ettet lyö kytkimiä millään roikkuvalla.
Lentoasento minimi.
Kun pääsimme puvuistamme, meidän täytyi pudottaa kuumoduuli.
- Aluksen ohjaus SCS. - No niin.
Olemme valmiita irrottamaan LEMin noin minuutin kuluttua.
Tiedättekö, jos...
Jos menetämme luukun, kun irrotamme LEMin,
ja joku jonain päivänä löytää meidät ajelehtimasta,
hän saattaa hämmentyä.
Me sentään lähdemme tästä maailmasta niin kuin tulimmekin.
No, te kaksi ainakin.
Etkö tullut maailmaan tuossa puvussa?
- Toivottavasti en. - Äitisi takia.
Kuvattuamme päivän
mahdollisia laskeutumispaikkoja Apollo 1 3:lle ja Apollo 1 4:lle,
ja kun jokainen laite oli tarkastettu,
ivalmistauduimme isoon polttoon, joka veisi meidät kotiin.
HRB eteenpäin.
Hyvä. Odotamme DSKY: tä.
Mieleeni tuli se laulu
"Eikö ole mitään muuta?"
Al Bean...
Ajattelin ihan samaa.
Ei sillä, etteikö se ollut ihmeellistä.
Koko kokemus vain ei tuntunut uutiselta.
Se oli totta. Minä olin kokenut sen.
Taivaan läpi putoaminen kuumatkan jälkeen
ei ole sen epätodellisempaa kuin sinne lentäminen
tai Kuun pinnalla kävely.
Se on vain yksi askel, suunniteltu tapahtuma,
joka toteutuu tieteen, mielikuvituksen ja ponnistelujen tuloksena.
Voi lukea kaikki manuaalit,
toimintaohjeet ja tehtävälistat,
käyrät ja suunnitelmat, jotka näyttävät, miten se oli mahdollista,
miten pystyimme menemään sinne.
On vaikuttavaa, että niin monimutkaista juttua edes yritettiin.
Niin vaikuttavaa, ettei välttämättä ymmärrä, että ne kolme matkalla ollutta,
jotka vastasivat kaikkiin sen haasteisiin, olivat loppujen lopuksi
samanlaisia kuin sinä itse.
- Kylläpä suihku tuntui hyvältä. - Kun suihku ei enää tunnu hyvältä,
tiedät palanneesi virallisesti Kuusta kotiin.
Meidät pitäisi päästää ulos täältä. Ei minussa ole tauteja.
Eikä minussa. Haluan vain cajunruokaa ja pari olutta.
Entä sinä, Al? Joko olet palannut Kuusta?
Olen.
Olen palannut Kuusta.
- Mitä sinä naurat? - Niin, mikä on hauskaa?
En varmasti koskaan unohda,
kun kaikki ne valot välkkyivät...
...ja CAPCOM käski käynnistää SCE: n varajärjestelmän.
En tiennyt, mitä hittoa se tarkoitti, ja hiljaa olit sinäkin.
Kuulin Alin äänen pari oktaavia tavallista korkeampana. "Minä tiedän, mikä se on."
Paras muisto siitä, millaista oli lentää Kuuhun ja takaisin,
ei ollut sen konkreettiset todisteet.
Eivät ne asiat, jotka veimme mukanamme tai toimme takaisin.
Eikä se tv-lähetys, jota ei koskaan tapahtunut
ja jonka takia piiskasin itseäni puolet lennosta.
Se on niiden ihmisten tietoisuudessa ja visiossa,
jotka olivat sillä matkalla.
lhmisten kuten Dick Gordonin, Pete Conradin ja jopa minun.
Onpa tuo aurinko kirkas.
Tuntuu hyvältä.
- Mennään. - Niin.
Loppujen lopuksi minulla on kävelystäni Myrskyjen valtameressä jäljellä muistot.
Melkein kuin matkasta rannikolle tai ajelusta maaseudulla.
Ne sekoittuvat yhteen jatkuvaksi ajatusten ja kuvien virraksi,
niin kuin muistoilla on tapana.
Tärkein asia, jonka toin mukanani, oli se, jonka kanssa lähdin -
kaksi parasta ystävääni.
Kun käy läpi jonkin kokemuksen, matkan,
oli se sitten kaupungin toiselle laidalle tai Kuuhun ja takaisin,
tärkeintä on se, että sen jakaa rakkaiden ihmisten kanssa.
Se tekee elämästä niin hienoa.
Koska loppujen lopuksi muuta ei ole.
Muuta ei todellakaan ole.